Uno : zero
Dvanaesta runda je apsolvirana, a na vrhu sjede Fiorentina i Inter. Viole iz Firenze svakako su najugodnije iznenađenje ove jeseni i njihove igre na terenu djeluju ozbiljno čim se s neugodnih gostovanja poput minulog kod Sampdorije vraćaju s pobjedom netaknute mreže. Međutim, najviše reakcija izaziva Mancijev Inter koji svojih posljednjih šest pobjeda upisao rezultatom “uno :zero” ili 1-0.
Kombinacijom sjajne obrambene igre uz neke vrhunske obrane Samira Hadanoviča, nekim kvalitetnim taktičkom odlukama često kritiziranog trenera (naročito u utakmici protiv Rome na San Siru), hladnokrvnom realizacijom i nešto malo sreće, Neroazzurri opravdano ističu svoju kandidaturu za Scudetto.
Za Calcio je presudna defenziva, pa tako ne iznenađuje što je u posljednjih petnaest odigranih prvenstava prvak bio onaj tim koji je primio najmanje pogodaka. Nakon ovosezonskih dvanaest kola, Inter ima statistički najbolju obranu sa sedam primljenih pogodaka. Jedan više ima Napoli, a dva Fiorentina. Upravo te tri ekipe uz Romu (13), smatraju se najvećim kandidatima za preotimanje Scudetta neprepoznatljivom branitelju naslova iz Torina.
![](https://nogometplus.net/EasyGalleryImages/1/8004/regist_prvaci.jpg)
Gol razlika talijanskih prvaka
Gdje je u ovoj priči Juventus, teško je reći. Iz kola u kolo, njihova situacija varira. Turbulentno je razdoblje na sjeveru Italiju, no forma u posljednjih pet prvenstvenih utakmica ohrabruje – upisali su četiri pobjede uz jedan poraz na neugodnom gostovanju kod Sassuola. Njihova obrambena igra nije značajnije lošija u usporedbi s vrhom (11 primljenih pogodaka), pa se na temelju toga može očekivati njihovo podizanje, naročito ukoliko poprave napadačku gdje se posebno pate zbog (pre)čestih taktičkih rotacija Massimiliana Allegrija.
Do Božića, puno stvari će se iskristalizirati. Doći ćemo do spoznaje koliko je zapravo snažan Inter, imaju li Napoli i Roma šampionski kontinuitet, može li Fiorentina izdržati ovakav tempo, odnosno, hoće li se Bianconeri približiiti samom vrhu i smanjiti ogroman zaostatak od devet bodova za vodećima?(D.L.)
Bitka za London – Arsenal
Prošlotjedni remi u najvećem londonskom derbiju izmedju Tottenhama i Arsenala britanski sportski tisak popratio je površnim i, pomalo očekivano, lijenim narativom: Arsenal je još jednom “platio” izostanak “čvrste kičme” (što za Garyja Nevillea znači snažnu centralnu os poput Chelseaove Terry-Matić-Costa) i sretno izvukao bod na Emiratesu. Čak je i Sarah Winterburn, inače vrsna novinarka engleskog Football365, upala u zamku i ponavljala izlizane poluistine. U centru kritika se našao Santi Cazorla, Arsenalov minijaturni genije, u kojega je Sarah upirala prst i tvrdila da Arsenal nikada neće osvojiti titulu sa tako fizički slabim veznjakom u srcu svoje momčadi. Argument je, naravno, da je Tottenham, sa svojom fizički robusnijom i energičnijom veznom linijom, pregazio Arsenalove redove i diktirao igru. To je donekle točno, ukoliko se ignorira Wengerova izjava da je Cazorla bio “na 30%, bolestan i nespreman”. Uostalom, pivot Coquelin-Cazorla, uigran od početka kalendarske 2015., nije imao problema sa “fizički moćnijim” Toureom i Fernandinhom, Schweinsteigerom i Carrickom, Matićem i Ramiresom ili ostalim veznim linijama koje je Arsenal pobijedio u posljednjih 12 mjeseci. Na kraju priče, Arsenal je osvojio bod, oporavio se od bolnog poraza u Muuml;nchen i ostao na djelidbi prvog mjesta prvenstvene tablice. Alarm će, čini mi se, ipak ostat isključen neko vrijeme.
Bitka za London – Tottenham
Unatoč svemu napisanom o Arsenalovoj predstavi na Emiratesu, teško bi bilo tvrditi da njihovi londonski susjedi nisu bili, kroz 90 minuta, dominantnija momčad. Pochettinovi mladići (ovo je najmlađa momčad lige) neumorno su pritiskali, trčali, zatvarali i napadali svoje rivale dok, pred sam kraj, nisu ostali bez goriva i omogućili Arsenalu da se vrati u utakmicu. Ono što je najimpresivnije kod ovog Tottenhama jest činjenica kako je brzo kriza nakon odlaska Garetha Balea pretvorena u perspektivni, mladi projekt. Pochettino je još u Southamptonu lansirao karijere Lukea Shawa, Jayja Rodrigueza, Adama Lallane, Calluma Chambersa, između ostalih. U Tottenhamu je nastavio, promoviravši Dellea Alija, Erica Diera i Ryana Masona koji, uz etablirani talent Eriksena, Kanea i Chadlija, sada čine mladu jezgru potencijalno sjajne momčadi. Način na koji su ispustili pobjedu iz ruku možda vrišti “klasični Tottenham”, ali jedno je sigurno: nakon dana predvidljive prosječnosti pod vodstvom Redknappa i Sherwooda, Tottenham se, nakon dugo vremena, pun nade okreće budućnosti.(L.K)
Chelsea – sezona iz pakla
Chelsea je na gostovanju kod Stokea doživio novi poraz, treći za redom te ukupno sedmi u ovoj sezoni. Nije to bio najgori nastup Chelsea ove sezone, ali jednostavno nisu imali sreće. Bluesi su izgledali dobro te su diktirali tempo držeći loptu u svom posjedu, dok su gosti vrebali priliku iz kontranapada. One udarce koji nisu završavali na stativi (poput jednog pokušaja Pedra) uspješno je krotio vratar Stokea, Jack Butland.
Prvo je Ramires uputio volej koji je išao pod prečku ali ga je domaći vratar vršcima prstiju izbacio u korner. Gostujući navijači ponovo su se hvatali za glavu kada je Butlandrefleksno nogom zaustavio pokušaj Diega Coste. Kako to inače biva, domaćini su kaznili promašaje Chelsea te su došli do vodstva koje nisu ispustili do kraja utakmice. Walters i Zouma pokušali su doći do lopte u kaznenom prostoru ali se ona s(p)retno odbila do Arnautovića. Napadač Stokea se našao na pravom mjestu te je poluškaricama zakucao loptu iza leđa nemoćnog Asmira Begovića. Nakon tog gola, od Stokea nismo više vidjeli praktički ništa, dok je Chelsea imao svega dvije izgledne prilike. Uz već spomenutu stativu Pedra valja pohvaliti pokušaj Remya koji je pred kraj utakmice pokazao Fair Play. On je prilikom jednog napada došao do kontakta s vratarom u kaznenom prostoru, ali se nije bacio kao što to rade mnogi moderni napadači već se pokušao održati na nogama te uputiti udarac. Trener domaćina Mark Hughes pohvalio je taj potez svjestan činjenice da je Remy mogao iznuditi penal kojim bi Chelsea vjerojatno došao do boda.
Zanimljivo je da Chelsea nikada prije u eri Romana Abramovića nije izgubio tri utakmice zaredom sve do ove subote. Zadnji put su taj negativni niz imali davne 1999. godine pod vodstvom Gianluce Viallia. Također, ovo je i prvi puta da je neka momčad Josea Mourinha upisala sedam poraza u ligi. U ovom trenutku prošle godine Chelsea je držao prvo mjesto na tablici te je imao deset pobjeda, dva neriješena te nula poraza.
Već se duže vrijeme u javnosti postavlja pitanje; “hoće li Mourinho dobiti otkaz?”. Ukoliko se Abramović odluči na taj potez, na Joseov račun trebat će uplatiti 37 milijuna funti. Najuspješniji trener Chelsea svih vremena unatoč svemu ima veliku podršku navijača koji i dalje vjeruju da ih on može izvući u nastavku prvenstva.Uspoređujući prošlogodišnju šampionsku sezonu u kojoj su imali svega 10 poraza u svim natjecanjima jasno je da će ovo biti “sezona iz pakla” za Bluese.(J.L.)
Iz Rusije s ljubavlju – Rostov
Za nešto manje od tjedan dana reprezentacija Hrvatske odmjerit će u Rostovu na Donu snage s reprezentacijom Rusije. Nadolazeća utakmica nije ni po čemu posebna, ni pretjerano zanimljiva, ali klub iz grada domaćina je. FK Rostov postao je široj javnosti u našoj domovini poznat kada je Stipe Pletikosa oživio svoju karijeru prelaskom u taj, za ruska mjerila, osrednji prvoligaški klub. Vrlo brzo je Stipe postao i kapetan, nedugo zatim mu se u momčadi pridružio i Hrvoje Milić kojeg su doveli iz Istre, a s njima dvojicom u momčadi, Rostov je 2014. ostvario i najveći klupski uspjeh – osvajanje kupa Rusije. Ne prevelika i slavna povijest kluba koji je do tada jednom igrao finale kupa, a član elitnog društva ruskog nogometa bio je u svim sezonama od raspada Sovjetskog Saveza do danas, osim 1994. i 2008. kada su igrali u drugoj ligi. Ne bismo mi ni danas pisali o Rostovu da se taj klubu samo par mjeseci nije transformirao iz kluba koji se grčevito bori za opstanak u klub koji je na polovici ruskog prvenstva na drugoj poziciji. Pod vodstvom Kurbana Berdyjeva, Turkmena koji je prije Rostova dvanaest godina vodio Rubin iz Kazana, doživjeli su veliki preporod. O trenerskim kvalitetama Berdyjeva nepotrebno je govoriti jer je s Rubinom jedini uspio prekinuti sada već desetogodišnju dominaciju moskovskog CSKA i Zenita iz Sankt Petersburga. No, ono što ovu priču čini još zanimljivijom jest to da je Rostov momčad bez ijedne zvijezde. Ne samo da nemaju zvijezda, nego su bili u toliko teškoj situaciji da su ih igrači davali na arbitražu i odlazili kao slobodni igrači. Spominjani Hrvoje Milić ovog je ljeta dobio slobodne papire jer mu Rostov nije na vrijeme isplaćivao plaću, a nakon razlaza s Rostovom pojačao je redove Hajduka. Kapetan Rostova je moldavski veznjak Alexandru Gatcan čije kvalitete Berdyev zna još iz Rubina i zapravo je produžena ruka trenera na terenu. S pet golova istaknu se u napadu Dmitry Poloz, a najbolji asistent u momčadi je Timofey Kalachev, bjeloruski reprezentativac koji je u momčadi već pet punih godina. Od ostalih igrača valja izdvojiti španjolskog veterana Cesara Navasa, kojeg je Berdyev doveo iz pogađate – Rubina. Sjajna selekcija igrača, pogođene posudbe (od kojih se najviše ističe Pavel Mogilevets iz Zenita) i momčadski duh doveli su Rostov u vrh ruskog nogometa. Barem za sada. Sve što im treba za daljnji iskorak jest nastavak racionalnog rada i bezgranično povjerenje Berdyjevu. Iskusan trener je u samo godinu dana okrenuo klub za 180 stupnjeva. Ako kojim slučajem odluči u Rostovu ostati jednako dugo kao u Rubinu, Rusija je dobila novi klub u borbi za titule.(T.P.)
Dejan Lovrić,Luka Kostić, Joško Listeš, Toni Perković